<p>MEŠOVICE: V okouzlující malé vesničce Mešovice, ležící na okraji okresu Znojmo, najdeme dílnu Milana Strmisky, kterému v minulém roce udělil ministr kultury titul Nositel tradice lidových řemesel v oboru zpracování rohoviny a perleti. Lastury (laicky škeble či mušle) se používaly v pravěku jako platidlo nebo šperky a z nich získaná perleť pak v průběhu staletí sloužila ke zdobení nábytku technikou zvanou intarzie.</p> <p>Od 19. století se pak z této suroviny začaly vyrábět knoflíky nejrůznějších tvarů a velikostí či další oděvní doplňky. Například až dodnes je součástí valašských krojů spona zvaná kotula. Plní současně funkci užitkovou i dekorační. Je bohatě zdobená rytým dekorem a členové valašských souborů ji používají k sepnutí rozparku mužských krojových košil a ženských rukávců.<br />
Krásu perleti můžeme obdivovat také na různých špercích. V Čechách i na Moravě působilo několik perleťářských středisek, to nejznámější bylo v městečku Žirovnice v okrese Pelhřimov. Hlavní zařízení perleťářské dílny představoval soustruh zvaný čamrdářský ponk a dále buben na leštění knoflíků či dalších z perleťových výrobků.<br />
Největší rozmach perleťářství se datuje do 2. poloviny 19. Století, avšak již na jeho přelomu docházelo k postupné likvidaci perleťářských dílen, které jako zdroj obživy nahradila jiná podomácká výroba. Přesto se až do počátku devadesátých let minulého století podařilo zachovat provoz v podnikovém perleťářském učilišti v již zmíněném Pelhřimově.</p> <p>Cesta ke zpracování perleti nebyla lehká</p> <p> „Jsem vyučený chladírenský mechanik, a touto prací jsem se živil až do roku 1989. Poté jsem se bezúspěšně snažil o obchodní činnost. Naštěstí jsem se seznámil s prací s perletí, které se tehdy věnovala moje švagrová. A tak bylo rozhodnuto o mém dalším směřování. V roce 1992 jsme její dílničku přestěhovali do Třebíče a o čtyři roky pak do Mešovic. To jsme již nakoupili nové potřebné stroje a mohli jsme začít s přípravnými pracemi. Přiznávám, že začátky nebyly vůbec jednoduché. Zkušenosti jsem získával jen pomalu a postupně, protože nikdo z dosud žijících perleťářů mě nechtěl své tajemství výroby prozradit. Přesto jsem vytrval a postupně vnikal do tajů tohoto řemesla. Od zdobných knoflíků jsem přešel ke tvorbě šperků, a to podle návrhů mých a mé manželky. Kvalita našich společných výtvorů se neustále zlepšuje, a to mi přináší radost i chuť do další práce,“ sděluje nositel prestižního titulu.</p> <p>Perleť – téměř nedostupný materiál</p> <p>Původně se u nás zpracovávala perleť ze sladkovodních lastur, později šlo o lastury mořských živočichů. Jejich pojmenování zní opravdu exoticky – Macassar, Goldfis, Burghus, Tahitio, Trocas a další. Celosvětová burza obchodu s perletí byla až do počátku osmdesátých let 20. století v německém Hamburku. K nám se tyto suroviny dostávaly zejména z Vídně, která byla ve své době centrem perleťářství. Tady se perleťářství naučili i čeští řemeslníci, kteří přicházeli do hlavního města rakousko-uherské monarchie a poté se této činnosti věnovali po návratu domů. „Dnes se lastury nesmějí z Tichomoří vyvážet a jedinou surovinou tak pro nás zůstávají zásoby, které se nám podařilo nakoupit od dřívějších perleťářů. Většinou jde ale jen o zbytky lastur, ze kterých vyřezáváme různé tvary plošek nebo zakřivených formátů a jejich spojováním pomocí drátků vznikají šperky, z nichž je každý originálem. Kraje zakřivených lastur jsou určeny pro spirálovité náramky, středové žebro lastury se pak změní na zvlněný tvar a je základem závěsného šperku,“ říká Milan Strmiska a dodává: „Perleť se ručně brousí a leští za pomoci mechanických kotoučů a brusné pasty. Právě zkušenosti se zpracováním perleti mne přivedly k tvorbě receptury vlastní lešticí pasty.“</p> <p>Od perleti k rohovině</p> <p>Vzhledem k tomu, že perleti je opravdu málo, začali Strmiskovi zpracovávat další surovinu, kterou je rohovina. Získává se z kravských rohů a původně se z ní dělaly hlavně poháry, knoflíky nebo hřebeny. Avšak ani její získávání není jednoduché. Podle předpisů Evropské unie musí být chované krávy odrohované, a tak se na jatkách v Kostelci daří získávat jen malé množství tohoto materiálu. Pokud jde vše hladce, vznikají z nevábně vypadajících a „vonících“ rohů pod rukama Milana Strmisky vlasové spony, náušnice, náhrdelníky, náramky, přívěsky, ozdobné knoflíky na šátky. Podaří-li se navíc získat dostatečně velký roh, poslouží – tak jako kdysi – k výrobě hřebenu. </p> <p>Největší problém se jmenuje prodej</p> <p>Výrobci musejí za svými zákazníky jezdit a své výrobky jim nabízet na nejrůznějších akcích. První výstavu výrobků z perleti a rohoviny měli Strmiskovi v muzeu v nedalekých Moravských Budějovicích, své umění také předvádějí v okolních školách, účastní se klasických lidových jarmarků ve městech, na hradech a zámcích, v muzeích, ve skanzenech – na Veselém kopci a ve Strážnici – nechybějí ani na aktivitách spojených se středověkem. Slávu perleťářství však šíří i v zahraničí. Například se účastnili velkého mezinárodního veletrhu řemesel v bavorském Mnichově, také jezdí na mezinárodní řemeslný veletrh do slovenských Piešťan, a to i přesto, že prodejní akce jsou zde kvůli nově zavedeným nejrůznějším poplatkům finančně neúnosné. To ostatně platí i pro jarmarky a další aktivity, které jsou časově náročné.</p>
OSTRAVA: „Ars longa, vita brevis,“ praví jedno staré, leč pravdivé rčení vypovídající o nesmrtelnosti lidského ducha zhmotněného a navěky žijícího v umění. A v případě antikvariátu a galerie Libri Kniharium v centru Ostravy jde o umění zejména knižní a výtvarné.
Ostrava vždy bývala městem s kulturním zázemím, ať už se prezentovalo divadly, univerzitou, galeriemi,výstavními prostory a vedle knihkupectví také antikvariáty. A právě ty doplňovaly onu přední linii kultury o tu zcela výjimečnou a nevšední.
BRNO: Brněnské HaDivadlo – scéna Centra experimentálního divadla – zahajuje svou výroční Sezonu 50: Obzory, během níž představí tři nové inscenace reprezentující minulost, současnost i budoucnost. Ivan Buraj nazkouší svou poslední inscenaci jako umělecký šéf, Břetislav Rychlík uvede dramatizaci románu Ludvíka Vaculíka Sekyra a Anna Klimešová s kolektivem divadla vytvoří inscenaci tematizující vztah učitelů a žáků. Kromě inscenační činnosti HaDivadlo čeká řada výročních událostí – vzpomínkových, sebereflektivních i oslavných – a předávání divadla novému uměleckému vedení.
PODĚBRADY-ČR: FEMAD neboli Festival mladého amatérského divadla v Poděbradech dává druhou šanci souborům, které se neprobojovaly do hlavních programů vrcholných domácích přehlídek, ale přesto mají své kvality a stojí za to je vidět. Letos je součástí tohoto zářijového svátku ochotnického divadla řada představení, několik seminářů, ale třeba i Bienále ochotnického plakátu spolu s výstavou. Ředitel festivalu Ladislav Langr připomíná v podcastu Místní kultury více než padesátiletou historii FEMADu, tradici "salonu odmítnutých" i jeho specifika: "Například tady nemáme porotu. Každý soubor vyšle svého delegáta, který musí být na všech představeních. Na závěr potom delegáti před diváky hlasují, co bylo nejlepší. Takže tady už nemůžeme říkat 'Ta porota nám to nandala', tady si to nandají sami ochotníci." Součástí festivalu je i seminář s lektorem, kde se tříbí a formulují názory na představení. "Snažíme se, aby odtud nikdo neodcházel s pocitem, že byl uražen, že byl zmařen jeho záměr, že byl nepochopen," doplňuje Ladislav Langr. V podcastu zmíníme i jeho velkou práci o regionálních osobnostech a četné kulturní a sportovní akce, které neúnavně organizuje. A v čem se komunální politika, ve které už mnoho let působí, podobá divadlu? Poslechněte si náš nový podcast.
JIHOMORAVSKÝ KRAJ: Tradiční dotační program má oproti předchozím letům jednu zásadní změnu, a to v termínech, kdy se o něj mohou zájemci ucházet. Zatímco dříve byl schvalován a uveřejňován v lednu daného roku a žádosti o dotace byly přijímány v druhé polovině února, nyní tak mohou zájemci o krajskou podporu činit už od 1. až do 31. října. Kraj na rozvoj kultury v příštím roce vypsal 15 milionů korun.