<p>Praha: Krajina, ve které žijeme a která nás obklopuje, je nejen zdrojem naší obživy, ale vždy uchovává i významné kulturní hodnoty, které jsou důležité nejen pro naši současnost, ale i pro budoucí generace. Tyto hodnoty také ve velké míře vypovídají o preferencích a celkové orientaci dané společnosti. Uchování těchto hodnot je pro existenci kultury klíčové. Doktorand kulturologie na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy PhDr. Jan Vávra se tímto aspektem kultury dlouhodobě zabývá.</p> <p>Ma katedře kulturologie vedete seminář o sociální a kulturní ekologii. Velkou část své pozornosti na tomto semináři věnujete kulturním a estetickým aspektům krajiny. Co všechno podle vás hraje roli při estetickém hodnocení krajiny?</p> <p>Estetické hodnocení krajiny ovlivňuje spousta faktorů. Je to krajina samotná, její charakteristiky a vzhled. Svou roli hrají i další podmínky, jako například počasí, světlo, ale i zvuky v krajině. Jinak se díváme na určitou krajinu za bouřky a deště, jinak za krásného slunečného dne. A zcela zásadní při vnímání krajiny je osobnost každého jedince. Svou roli hrají nejen jeho povaha a vědomosti, ale i momentální rozpoložení, či nálada. Vnímání krajiny je individuální, ale koncept toho co to krajina je a jaká krajina je krásná, je do určité míry historicky a kulturně dán. Například hory byly před dvěma sty lety obecně považovány za ošklivé a navštěvovalo je jen pár podivínů, v současnosti jsou hory vnímány jako hezké a jsou cílem mnoha turistů. </p> <p>Může mít estetickou hodnotu třeba i industriální krajina?</p> <p>Myslím, že vnímání a oceňování industriální krajiny prochází pozvolnou proměnou a pomalu si uvědomujeme, že i tato krajina má v sobě něco zajímavého a poutavého. V roce 2000 byla sepsána Evropská úmluva o krajině, kterou později podepsala i Česká republika. V úmluvě se doslova píše o důležitosti městských krajin, poškozených krajin i krajin všedních. To ilustruje posun ve vnímání krajiny, která přesně spadá do definice industriální krajiny. Industriální krajiny jsou vlastně připomínkou naší nedávné minulosti, stejně tak jako jsou hrady a zámky památkami z minulosti mnohem starší. </p> <p>Jak si můžeme představit kulturní hodnotu krajiny? O co se vlastně jedná?</p> <p>Odhlédneme-li od estetického hodnocení krajiny, zda je hezká či ošklivá, malebná či fádní, je krajina také nositelem informace a kontinuity kultury. V současnosti je tato funkce krajiny oslabena, protože velká část těchto informací je uchovávána a sdílena v tištěných a audiovizuálních médiích. Dříve byl prostor, krajina spolu s ústní tradicí, nejdůležitějším zdrojem informací udržujících kulturní identitu. Vzhled domů, struktura polí a luk, péče o potoky a řeky, ochrana kulturních památek, stavby silnic a dálnic, ochrana přírodních území, to jsou všechno jevy, které nám říkají kdo jsme, co preferujeme a jaké máme hodnoty. Všechny tyto jevy můžeme číst v krajině. </p> <p>Kulturní a estetické hodnocení krajiny je spojené i s její ochranou, snahou o zachování původního vzhledu. Jak se mohou podle vás jednotlivci, kteří žijí v blízkosti nějaké esteticky či kulturně hodnotné krajiny, zapojit aktivně do její ochrany?</p> <p>Určitě se mohou zkusit zkontaktovat s nějakým místním občanským sdružením, které se podobnými aktivitami zabývá nebo si založit sdružení vlastní. Nebo se jen tak domluvit a něco pro konkrétní památku či krajinu udělat. Myslím si ale, že před samotnou akcí je nutné vše dobře promyslet a probrat s místními úřady či odborníky na danou věc, aby konkrétní kroky opravdu památce či krajině prospěly a ne naopak.<br /> Když se podaří dát dohromady určitou skupinu lidí se společným zájmem, výsledkem může být nejen péče o tu či onu krajinu, ale i probuzení zájmu lidí o své okolí a posilování sounáležitosti uvnitř nějaké komunity. Tudy vede cesta k fungující občanské společnosti. </p> <p>Angažujete se někde jako dobrovolník s cílem zachovat nějakou krajinu či památku v původním stavu, uchovat ji pro budoucí generace?</p> <p>S kamarády ze střední školy již přes deset let jezdíme každoročně pod vedením Jiřího Jánského, profesora dějepisu z Gymnázia Nad Alejí v Praze 6, na hrad Rýzmberk u Kdyně v západních Čechách. V rámci možností tam buď provádíme archeologické výkopy, samozřejmě pod vedením odborníků, nebo se snažíme hrad vyčistit a trochu opravit, aby byl prostě hezčí. Povedlo se nám vykopat původní zřícenou bránu hradu, kterou experti na středověké stavby znovu postavili, a upravit nádvoří do podoby alespoň trochu bližší té původní středověké. Vzhledem k tomu, že hrad je zříceninou již přes 400 let, je na něm ještě spousta práce. Letní pobyt na hradě je pro většinu z nás i dovolená, takže se nevěnujeme jen práci, ale i odpočinku. Ovšem vzhledem k tomu, že se v průběhu roku na hradě vystřídá více takových skupin, práce postupuje a hrad se pozvolna mění. </p> <p>Co považujete za největší společenské, ekologické problémy, které dnes ohrožují a narušují kulturní hodnotu krajiny?</p> <p>Asi největším problémem současné krajiny je povrchová těžba hnědého uhlí a zastavování půdy rozlehlými stavbami skladů, industriálních center a dálnic. Velkoplošná těžba hnědého uhlí úplně maže jednu vrstvu krajiny a vytváří krajinu zcela novou bez jakékoliv historie. Zastavěnou půdu už navždy vyřazujeme z půdního fondu, což je nevhodné především u kvalitní zemědělské půdy. Stavby rychlostních silnic a dálnic způsobují velkou fragmentaci krajiny, která vadí zvířatům a v některých případech to může narušovat i kulturní aspekty krajinného rázu, například možná výstavba silnice R 35 pod Troskami v Českém ráji. Do velké míry je to otázka preferencí společnosti. Mnoho silnic a dálnic lze stavět tak, že narušují krajinu méně než je nutné. Ovšem většinou to stojí víc peněz.<br /> V lokálním měřítku vidím problém především v nezájmu o místní krajinu. V době, kdy většina lidí v krajině každodenně nežije a pohybuje se v ní většinou autem, snadno dojde ke ztrátě zájmu o krajinu. Krajina, o kterou se nikdo nestará ani nezajímá může postupně získávat novou zajímavou identitu, například tzv. „nová divočina,“ což jsou opuštěná místa především na periferiích měst. Na druhou stranu se také může stát ideálním místem pro skládky, černé stavby a další ekologicky i společensky nebezpečné jevy. </p> <p>Vidíte z této situace nějaké východisko?</p> <p>Samozřejmě se nelze vracet do žádných idealizovaných „zlatých časů krajiny,“ žádné zlaté časy totiž nikdy nebyly. Musíme vycházet ze současného stavu, kdy každodenní kontakt s krajinou není samozřejmostí pro většinu lidí. Jak jsem již řekl, na místní úrovni vidím východisko v probuzení zájmu o své okolí a společných aktivitách místních komunit. Na celostátní úrovni lze doufat v neustálou debatu mezi odborníky, státní správou i širokou veřejností o společenských, kulturních, ekologických i ekonomických hodnotách současné kulturní krajiny. Tím, že neustále zkoumáme krajinu a ptáme se jaké hodnoty v ní sami vidíme, se dozvídáme mnoho o krajině i o nás samotných. To je dobrý základ pro další diskuze. Dá se říci, že krajina je tak trochu zpožděným zrcadlem společnosti a do zrcadla by se každý měl jednou za čas podívat.</p> <p>Více info:<br /> www.ecoology.org</p>
PRAHA: Kdysi tam mívali textilní velkoobchod rodiče spisovatele Franze Kafky, nyní tam sídlí nová galerie současného umění a obchod s designem C12. Výstavní galerie ve zrestaurovaném prostoru barokního Paláce Hrzánů z Harasova vznikla pod křídly majitele Central Gallery na Staroměstském náměstí, kde vystavují jména jako Salvador Dalí, Alfons Mucha a Andy Warhol. První výstava v Galerii C12 představuje tvorbu současné umělkyně Adély Kostkanové.
PODĚBRADY-ČR: FEMAD neboli Festival mladého amatérského divadla v Poděbradech dává druhou šanci souborům, které se neprobojovaly do hlavních programů vrcholných domácích přehlídek, ale přesto mají své kvality a stojí za to je vidět. Letos je součástí tohoto zářijového svátku ochotnického divadla řada představení, několik seminářů, ale třeba i Bienále ochotnického plakátu spolu s výstavou. Ředitel festivalu Ladislav Langr připomíná v podcastu Místní kultury více než padesátiletou historii FEMADu, tradici "salonu odmítnutých" i jeho specifika: "Například tady nemáme porotu. Každý soubor vyšle svého delegáta, který musí být na všech představeních. Na závěr potom delegáti před diváky hlasují, co bylo nejlepší. Takže tady už nemůžeme říkat 'Ta porota nám to nandala', tady si to nandají sami ochotníci." Součástí festivalu je i seminář s lektorem, kde se tříbí a formulují názory na představení. "Snažíme se, aby odtud nikdo neodcházel s pocitem, že byl uražen, že byl zmařen jeho záměr, že byl nepochopen," doplňuje Ladislav Langr. V podcastu zmíníme i jeho velkou práci o regionálních osobnostech a četné kulturní a sportovní akce, které neúnavně organizuje. A v čem se komunální politika, ve které už mnoho let působí, podobá divadlu? Poslechněte si náš nový podcast.
PRAHA: Rekola, česká bikesharingová společnost, představuje nový projekt propojující městskou cyklistiku a umění. Na sto deseti vybraných kolech v Praze se objevují polepy a odkazy na sociální sítě mladých českých talentů. Každé z těchto kol nese jedinečné umělecké dílo nebo odkaz na hudbu, poezii či grafiku. Mezi zapojené umělce a umělkyně patří hudebníci Lil Fault, The Interlude a Pastavbacku, Ay$kr, Devotch666 a Karolina Beranová, básníci Antonín Zhořec, Anna Smetanová, Josef Kináč a Nikola Týčová a vizuální umělci Max Butrón, Matyáš Melíšek a Amélie Počarovská. Ulovit si kolo a zažít inspirativní jízdu s jedním z umělců mohou lidé do konce roku.
PRAHA: Kulturní produkční platforma ProFitArt se kromě produkce divadelních inscenací zabývá také kreativním vzděláváním. Aktivity mají významný sociální dopad, zaměřují se na psychomotorický vývoj dětí, podporu mentálního zdraví a emoční inteligenci. Součástí tohoto proudu jsou například workshopy pro děti a pro pedagogy Učení cirkusem pod vedením lektorů Cécile Da Costa a Roberta Janče a také nejnovější projekt s názvem Tanec a duševní zdraví (nejen) ve školách, který ProFitArt realizuje ve spolupráci s britským souborem Company Chameleon a Švandovým divadle na Smíchově.