HLUBOKÁ NAD VLTAVOU: V Alšově jihočeské galerii v Hluboké nad Vltavou probíhá výstava Jakuba Janovského Betonová zahrada. Jakub Janovský (*1984), absolvent pražské AVU, pracuje ve své figurativní tvorbě s aspekty osobní a kolektivní paměti. Jeho autorská výpověď je svědectvím poslední generace narozené ještě v totalitním Československu, jejíž zkušenost souvisí s atributy socialistického životního stylu, s jejich přetrváváním a rozpadem v devadesátých letech. Autor se věnuje kresbě a obrazu s přesahy do dalších výrazových disciplín (koláž, smalt, objekt, video, videoinstalace). Výstava nazvaná Betonová zahrada sice odkazuje na slavný román britského spisovatele Iana McEwana, naplňuje však zcela jiný obsah, kterým je ironizující i melancholická reflexe dětství a dospívání ve specifickém prostředí panelového sídliště, jež má vliv na formování dětského světa v různých vrstvách jeho projevů. Kurátorem výstavy je Petr Vaňous.
Kresebné a malířské dílo Jakuba Janovského (nar. 1984) zpřítomňuje situace a stavy jako nedělitelný souběh osobní a kolektivní paměti. Autor inscenuje události, v nichž se prolínají výrazné dobové reálie s pohybem vnitřního vědomí, které si v daných podmínkách hledá svou vlastní cestu sebereflexe. Podstatnou součástí Janovského obrazové poetiky je iritující napětí plynoucí ze vztahu mezi komfortní soukromou zónou a veřejným prostorem, který je zároveň individuálně prožíván i sdílen s ostatními. Toto nejednoznačné, těkající, vzájemně se prostupující či komprimující rozhraní soukromého a veřejného je - jako významotvorný prvek - nacházeno v kulisách autorova dětství na přelomu 80. a 90. let 20. století.
Dějinnost volených prostředí a konkrétních situací dohromady skládá existenciál vypovídající o „krajině selektivní paměti“, jejíž součástí je jak autorova osobní zkušenost s projevy totalitního režimu komunistického Československa, tak s živelnou transformací společnosti a s „hurá kapitalismem“ po pádu železné opony. Čas jako by v této době probíhal paralelně dvojím způsobem – na povrchu zrychleně, ve skrytějších vrstvách spíše samovolně či setrvačně. Přechod z totalitního systému do svobodné společnosti doprovázela mimo jiné koroze a pozvolný sesuv kolektivních forem životního stylu, který přetrvával nejméně do poloviny 90. let. Právě toto svým způsobem radikální „transformační“ období se stalo pro autora výzvou ke koncentrovanější rekapitulaci a hlubší tvůrčí analýze.
Název výstavy Betonová zahrada sice odkazuje na slavný román britského spisovatele Iana McEwana, naplňuje však zcela jiný obsah. Je jím ironizující i melancholická reflexe dětství a dospívání ve specifickém prostředí panelového sídliště, symbolu minulého režimu, které však duch totality pozvolna opouští. Podstatné tu jsou aspekty přízračné absurdity a ostrých paradoxů spojených s banalitou všedního dne v prostředí, které definoval především ideologicky uzavřený horizont s kolektivně sdílenými potřebami, vizemi a sny. Janovský na pozadí rekonstruované paměti nechává zaznít silný generační pocit plynoucí z rozporností, které kontaminovaly vedle života rodin uzavřených do „komfortu“ panelových komplexů i samotné vzorce dětských her. Neméně podstatný či přímo klíčový se zdá být moment, kdy všechna tato přiznaná i skrytá ideologická omezení padla, ale konkrétní předměty a prostředí, z nichž typická jsou právě betonová sídliště s dětskými hřišti, ještě dlouhou dobu vyzařovaly (a vlastně vyzařují dodnes) principy pokřivené reality. Právě hlubší zájem o tuto „auru totality“ a její následné proměny v čase patří k zásadním přínosům tvorby Jakuba Janovského pro současnost.
K evokaci „vnitřních situací“ autor plně využívá vztahu figury a prostředí. Vyprázdněná schémata dětských her zrcadlí formalizovaný a zmechanizovaný svět dospělých. Vše se tu odehrává ve jménu redukce, nivelizace, odosobnění a prefabrikace a to včetně natolik intimních rodinných rituálů, jakými jsou například narozeniny nebo Vánoce. Svět úzkosti, společenské kontroly, direktivních příkazů a rozdělených rolí místy protne, jako jakási anomálie, čistota osvobozující dětské imaginace, která v sobě však zároveň ohlašuje brzký zmar a sklon k poslušnosti a podvolení se systému. Jinde autor cíleně pracuje s absencí figury. Klade důraz na jednotlivé předměty jako reprezentanty odcizení. Obrazy, koláže a smaltované kresby doprovází v poslední době také video a instalace kombinující sochu a nalezené autentické objekty. Dílo Jakuba Janovského má především probudit skryté asociace, mimovolní paměť, jež je schopná rozkrývat čas nelineárně, „proti srsti“. V neposlední řadě odkazuje na mnohovrstevnatou a ambivalentní povahu minulosti, jejíž interpretace je vždy souhrnem dvou základních pohledů – ryze osobního a obecně dějinného.
Petr Vaňous, kurátor výstavy
PRAHA: Rekola, česká bikesharingová společnost, představuje nový projekt propojující městskou cyklistiku a umění. Na sto deseti vybraných kolech v Praze se objevují polepy a odkazy na sociální sítě mladých českých talentů. Každé z těchto kol nese jedinečné umělecké dílo nebo odkaz na hudbu, poezii či grafiku. Mezi zapojené umělce a umělkyně patří hudebníci Lil Fault, The Interlude a Pastavbacku, Ay$kr, Devotch666 a Karolina Beranová, básníci Antonín Zhořec, Anna Smetanová, Josef Kináč a Nikola Týčová a vizuální umělci Max Butrón, Matyáš Melíšek a Amélie Počarovská. Ulovit si kolo a zažít inspirativní jízdu s jedním z umělců mohou lidé do konce roku.
PRAHA: Kulturní produkční platforma ProFitArt se kromě produkce divadelních inscenací zabývá také kreativním vzděláváním. Aktivity mají významný sociální dopad, zaměřují se na psychomotorický vývoj dětí, podporu mentálního zdraví a emoční inteligenci. Součástí tohoto proudu jsou například workshopy pro děti a pro pedagogy Učení cirkusem pod vedením lektorů Cécile Da Costa a Roberta Janče a také nejnovější projekt s názvem Tanec a duševní zdraví (nejen) ve školách, který ProFitArt realizuje ve spolupráci s britským souborem Company Chameleon a Švandovým divadle na Smíchově.
ČR: Všechny v kulturním sektoru zajímá, jak se účinněji propagovat, ale někde to umějí lépe… Koncem loňského roku se na Ministerstvu kultury konal seminář věnovaný novým trendům v marketingu a propagaci kulturních zařízení a paměťových institucí. Ukázalo se, že sdílení zkušeností a úspěšných praxí je pro všechny, kteří mají oblast marketingu a propagace na starosti, velmi cenné. Proto jsme v Místní kultuře připravili anketu, která nabízí možnost „podívat se“, jak to dělají jinde. Chceme přinést konkrétní příklady vynalézavé, nápadité, ale hlavně fungující sebepropagace a dobře zvolené komunikační strategie vybraných projektů z oblasti kultury. Jaký je váš příběh? Co pomohlo ke zvýšení návštěvnosti, prodejnosti, sledovanosti? Čím můžete inspirovat ostatní? Zeptali jsme se Barbory Votavové, brand manažerky Knihobotu, knižního online secondhandu.
KRÁLOVÉHRADECKÝ KRAJ: Zdeněk Fryml, Jarmila Haldová, Monika Lemberková a Jana Hladíková získali titul Mistr tradiční rukodělné výroby Královéhradeckého kraje, který udílí krajští radní za významný přínos v oblasti tradiční lidové kultury a těm, kteří se významně zasloužili o jejich udržování a rozvoj za předchozí kalendářní rok. Nově je ocenění udělováno také významným osobnostem dlouhodobě působících v oblasti tradiční lidové kultury.